TANEC S VLKY
To je poslední?
Já nevím.
Už není ani éter.
Oh, Ježíši Kriste.
Hej ty tam! Tohle je poslední?
Pane Bože, to je ale dílo.
Aspoň že tam není gangréna.
Ale brzy bude, jestli to neuříznem.
Dobře, nemůžu řezat
když neudržím otevřený oči.
Promiň.
Pojďme si dát kafe.
On může pár minut počkat.
Uh...
Ohh...
Pojď sem! Pohni!
Uh!
Oh!
Uh!
Oh!
Oh, Bože!
Ohh...
Aah!
Dalekohled.
ST. DAVID'S FIELD - TENNESSEE 1863
To jsou Tuckerovi lidé?
Ano, pane.
Jak dlouho jsou tady?
Objevili jsme je dnes ráno.
Jsou tady asi dva dny.
To jste vy, poručíku?
Parchanti.
Hej, co je? Radši se schovejte.
Nedělám si srandu. Ti chlapi jsou ostrostřelci.
No tak. Kryjte se.
Pojďte.
Byl jste v nemocnici?
Bylo to k ničemu.
Co se tu děje?
To je příhodná otázka. Dobře.
Vidíte ho? Zeptejte se majora.
Ale on stejně nic neví.
Má moc práce.
Snaží se přijít na to,
proč v důstojnické kantýně
došla broskvová zmrzlina.
Je tu samozřejmě ještě generál. Přijel se podívat na šou.
Ale žádná šou se nekoná.
Uvažuje, jak bysme dostali ten balon nahoru...
.. ale sestřelili by nám ho dřív než by dosedl.
Nikdo tam nepůjde Byl by to masakr.
Nyní se major
dívá na generála.
A myslí si,
"Měl bych něco podniknout."
Ale zároveň,
nechce být první,
kdo se vrhne přes pole.
To samý si myslí na druhé straně.
Tuckerovi chlapci mají tuhý kořen.
Zatím jsem zabil
jen tři dojný krávy.
Ale to se brzy změní.
Ty parchante jeden.
Někteří chlapi říkají,
že když nebudeme bojovat...
mohli bychom celou tu věc vyřešit
malou... partičkou pokeru.
Nebyl by to skvělý pohled?
Banda chlápků dřepí uprostřed pole...
a mastí karty
Co je to, pane?
Vypadá to na sebevraždu.
Tuckere!
Co to dělá?
Co jsi mu řekl?
Nic jsem mu neřekl.
Yay! Yay!
Pojeď zpátky,parchante!
Pojeď zpátky! Podruhý ti to už nevyjde!
Kéž bys měl pravdu.
Tak pojeď!
Odpusť mi, Bože.
Už jede zase!
Tady je!
Rayi!
Mám ho.
Ne...
Neberte mi nohu.
Lež v klidu, synu. O nohu nepřijdete.
Jako Bůh stojí nade mnou, nepřijdete o ni.
Ať přijede moje ambulance.
Pane?
Ať přijede ambulance,
i s mým chirurgem!
Máme tady jednoho důstojníka který za to stojí.
Ležte.
Podivuhodnost života je nezměrná.
Pokoušel jsem se umřít,
a místo toho jsem byl prohlášen za hrdinu.
Také jsem dostal Cisca,
koně, který mě tehdy nesl.
A byla mi dána možnost, nechat se přeložit podle vlastního přání.
Na východě pokračovala krvavá jatka,
zatímco já jsem se vydal do Fort Hayes,
malého ostrova s několika muži a trochou proviantu
uprostřed nekonečné prérie.
Poručík.
Kde najdu majora Fambrougha?
Dál, na konci haly.
Děkuji.
Poručík John J. Dunbar.
Poručík John J. Dunbar?
Ano, pane.
"Ano, Pane."
Indianobijec, co?
Jak prosím?
Byl jste přidělen do pohraničí.
A pohraničí je Indianské teritorium.
Z toho jsem vyvodil, že jste indianobijec.
Nedostal jsem se sem tím, že jsem blbec.
Ne, pane.
"Ne, pane."
Tady píšou, že jste byl vyznamenán.
Ano, pane.
And pročpak vás tedy přidělili sem?
Já jsem tady na vlastní žádost.
Opravdu?
Proč?
Vždycky jsem chtěl vidět pohraničí.
Chcete vidět pohraničí?
Ano, pane.
Než úplně zmizí.
To mi sem přijel pěkný chytrouš.
Pane... rytíři.
Pošlu vás na rytířský úkol.
Budete se hlásit u kapitána Cargilla
v nejzažším koutku našeho království,
Fort Sedgewick.
Moje osobní pečeť vám zaručí bezpečnost na cestě,
která vás povede divokou a nepřátelskou zemí.
Rád bych věděl...
Ano?
Jak se tam dostanu?
Myslíte, že to nevím?
Ne, pane. To já to nevím...
Sklapněte.
Mám dneska velkorysou náladu.
Vidíte támhle toho venkovana?
Říká si Timmons.
Jede do Fort Sedgewick dnes odpoledne.
Jeďte s ním.
Zná cestu.
Děkuji. To je vše.
Pane rytíři?
Právě jsem si nachcal do gatí...
a nikdo s tím nemůže nic dělat.
Na vaši cestu!
Na moji cestu!
Hijé!
Tak jeď trochu, Jime!
No tak jeď, Jime!
- Toto máš na zítra. - Ano, pane.
Chci svoji korunu.
- Pane? - Chci svoji korunu!
- Promiňte pane? - Jste hluchý?
Řekl jsem, že chci svoji korunu!
Teď!
Ne.
- Dám vám vaši korunu. - Ne.
Pane?
Majore?
Král je mrtev.
Ať žije král.
Odveďte ti děti odsud.
Hijé, Jime a Jakeu!
Hijé, no tak jedem Jime!
Levá, pravá, přední, zadní!
No tak jedem trochu, Jime!
Jedeeeeeeeeem!
Pohni trochu sebou!
Co to k čertu je?
Co je to?
A co je k čertu toto?
Proč si to nezapíšeš?
Nebýt mého společníka,
věřím, že by to byly nejkrásnější chvíle mého života.
Je to asi
nejodpornější člověk, kterého jsem kdy potkal..
Jak daleko je to do pevnosti?
Daleko.
Jak moc daleko?
Možná 40-50 mil.
Proč tak pospícháš do Sedgewicku?
Má tam být mé postavení.
Můj domov.
Budete to mít tvrdé, přeji vám to.
Podívejte, bojiště.
Co to tam máte?
Někdo tam na východě si pořád říká:
"Proč nepíše?"
Pitomec pitomá.
Vstávejte, Timmonsi.
Timmonsi.
Vstávat.
Vstávat!
Dělejte. Vstávejte.
Oh! Ow!
Někdo mě kousl do zadku.
Byl jste to vy?
Zatracená práce!
Zatraceně!
Budu mít pěkný jelito.
Desátník Guest?
Nemusíte se mnou mluvit, jen, prosím vyjděte ven.
To je konec.
Shromážděte muže před kasárnami.
Nenávidíte mě.
Ale já necítím to samé k vám.
Vy jste zůstali.
Nezastavili jste se ani poté, co nám sebrali koně.
Nezastavila vás ani poušť..
Zůstali jste, i když nám přestali fungovat záchody..
Já jen doufám, že vůz z pevnosti Hayes,
...k nám dorazí...
aspoň den před naší záhubou.
A jediné, co můžu říct je, že jsem na vás hrdý.
Teď si sbalte věci. Opouštíme naši pozici.
Armáda může jít do pekla.
Běžte.
Vezměte si věci.
Jak to že jsme neviděli žádný bizony?
V těch zatracenejch bizonech se člověk těžko vyzná.
Někdy je nevidíte spoustu dní,
a někdy je jich jak nasráno!
Jako kudrlin na děvce.
Ho!
A co Indiáni?
Indiáni? K čertu s Indiánama!
Ty člověk neuvidí,
dokud nejsou mrtvý.
Nejsou nic, než zloději a žebráci.
No tak! Jedem!
Tady to zrovna nevypadá
na rušný místo, co?
Sjeďte dolů.
Proč? Nic tam dole není.
Protože jsem to řekl.
Sjeďte dolů.
Hijé!
Prevíte jeden!
Nic tady není poručíku.
Hey!
Nic tady není poručíku.
Poručíku!
Všichni odsud utekli nebo je zabili.
V pořádku.
Vyložíme vůz.
Cože! Všechno to tady nechat?
Zůstanu tady.
Ale vždyť tu nic není poručíku.
Ne, není. Zatím.
Nevíme co se tady stalo.
No.. ale... přece.. to...
to co vidíme,
stačí na to, abychom se obrátili a mazali nazpátek.
Je to moje posádka.
"Je to moje posádka?"
Je to moje posádka.
Tohle že je posádka?
Ježíši Kriste.
Ty ses zbláznil chlape? Poručíku.
To je blbec.
Tohle je moje posádka.
Položte to.
Tyhle zásoby patří posádce.
Takže hejbněte zadnicí
a pomožte mi to vyložit.
Položte to!
Dám jim vědět, kde jste.
Dobře.
Hodně štěstí poručíku.
Děkuju.
Jakeu a Jime!
Hodní oslíci! Hodní oslíci!
Hijé, Jime!
Hijé tak jedem!
Hijé! Hijé, Jime!
Hijé, Jime!
Tak jedem!
Tak pohněte!
Hijé! Hodní hošíci!
Hodní oslíci!
Fort Seggewick jsem našel opuštěnou.
Čekám na návrat posádky,
nebo zprávu z velitelství.
Místo je ve velmi zbědovaném stavu.
Rozhodl jsem se, že budu mít uklízecí službu,
začínající zítra.
Zásoby mám víc než dostatečné,
a krajina je ještě mnohem krásnější než jsem si ji vysnil.
Nikde na světě nemůže být takové místo.
Zlobivý kůň.
Drzý kůň.
Zvíře v jezeře nebylo otrávené.
Bylo zastřelené.
Ale proč? Byl to sport?
Mohlo to být z nenávisti?
Moje první doměnka byla, že muži zemřeli hladem,
ale tyto rozkládajícíse zdechliny naznačují opak.
Jeskyně jsou ale větší záhadou.
Co mohlo muže nutit žít v jeskyni?
Třeba se báli.
Anebo tu byla nějaká zvláštní vzpoura.
Z toho, co tu zůstalo, nejsem moc chytrý..
Možná se to dozvím od mých mužů.
Tak pojď, Cisco. Ještě jednou.
Hijé!
To je ono! Hijé, Cisco.
Hijé!
Hijé! Jseš dobrej!
V klidu.
Jen bílý muž rozdělá oheň tak špatně, aby ho všichni viděli.
Možná je jich víc než jeden.
Možná tři nebo čtyři.
Vím o třech nebo čtyřech, kteří se už nevrátí domů.
Nemáme co ukázat z téhle výpravy.
Nemáme pušky.
Bílí muži je určitě mají.
Těžko říci kolik jich tam dole může být.
Můžeme na to zapomenout a jet domů.
Tak si jeďte.
Já bych radši zemřel...
než abych se dohadoval o jediném proužku kouře v mé zemi.
Nenechá toho dokud nebudeme všichni mrtví.
Aah!
Uh! Uh!
Aah!
Uhh!
Aah!
Uhh!
Jen se na mě podívejte.
Neubližujte... mým mezkům.
Přestaňte.
Přestaňte už.
Prosím, neubližujte mým mezkům.
Jsem rád, že jsem se dostal tak daleko.
Napříč mému neúspěchu nemůžu pohrdnout malému rozptýlení.
Zranění, které jsem zanedbal se pomalu léčí.
Už je to skoro 30 dní.
Vytvořil jsem si systém života ve Fort Sedgewick.
Většinu dne chodím s Ciscem na průzkum.
Každý den chodím hluboko do prérie a objevuji
velké i malé věci. Když se tu tak povaluji
stále mi vrtá hlavou, jestli pro mě někdo přijde.
Můžu jenom doufat že to armáda co nejdřív vyřeší.
Asi jsem naivní,
ale když se tak dívám na východ,
neztrácím naději, že bych tam uviděl dým.
Stále žádné známky velení kapitána Cargilla.
I když sem dobře zásoben, rozhodl jsem se zavést příděly...
jako kdybych byl součástí posádky a ne jejím jediným elementem
Zvykl si sem chodit jeden vlk.
Chodí pravidelně.
Ale nemá žádné nekalé úmysly,
a kromě Cisca, je mým jediným společníkem.
Už tu byl dvě odpoledne po sobě.
Na obou předních tlapách má dvě mléčně bílé ponožky.
Jestli přijde i zítra,
pojmenuju ho Dvě ponožky.
Už je to skoro měsíc, a nikdo se neobjevil.
Trvá to příliš dlouho
tak začínám věřit, že už nikdo nepřijde.
Déšť mě donutil zůstat vevnitř dva dny.
Začal jsem i s opravou střechy.
Jsem tu strašně osamělý,
ale můžu prohlásit, že ne nešťastný.
Ty tam!
Hej!
Poprvé jsem se setkal s Indiánem.
Pokoušel se mi ukrást koně.
Když jsem se objevil, vylekal se a utekl.
Rozhodl jsem se zakopat zásobu zbraní a střeliva.
Aby nepadli do rukou nepřátel.
Své odpolední vyjížďky jsem omezil
na krátké okružní hlídky,
vždy v dohledu od pevnosti.
Začal jsem se připravovat na další návštěvy.
Nevím, kolik je jich v sousedství,
ale kde je jeden, bude jich víc.
Nejvíc práce mi dává udělat dojem,
síly a odolnosti.
Jsem stále sám. A proto,
jestliže se posádka nevrátí včas,
může být všechno ztraceno.
Kopající ptáek se poslední dny drží oddeleně.
Nerad vidím našeho čaroděje chodit tak osamělého.
Co říkala jeho žena?
Říkala, že chce být sám
Na to jsem se neptal.
Tak na co ses ptal?
Co říkala?
Říkala, že se chrání sám před sebou.
To je to, co říkala.
Zjisti, jestli už je to jídlo měkké.
Bolí mě zuby.
Můžu dovnitř?
Nechej ho, ať si ke mně sedne.
Naše krajina toto léto rozkvétá,
a já sem se na to ještě nebyl podívat.
Bizoni se opozdili.
Dělám si starosti o jídlo pro naše děti.
Myslel jsem na tanec.
Ano, tanec je vždy dobrá myšlenka.
Bylo by dobré mít velké znamení.
Znamení můžou být i maličkosti.
My víme, kdy jsou dobré a kdy špatné.
Některé jsou zvláštní, a je těžké je pochopit.
Rozumný člověk by měl o nich přemýšlet.
A když je nechápe, měl by se zeptat.
Například by to řekl tobě nebo mně..
Rozumní to tak dělají vždycky.
Já sem viděl mnoho znamení.
Opravdu?
Viděl jsem muže.
Nahého bílého muže.
Jsi si jistý, že to byl muž?
Viděl jsem jeho pohlaví.
Mluvil jsi s ním?
Ne.
Uplynuly další dva dny a nic.
O mojí přítomnosti zde už musel být někdo spraven.
Vykonal jsem všechny možné přípravy na které jsem připadl.
Nemůžu vybudovat odpovídající obranu.
Ale vynasnažím se na ně udělat velký dojem
až se objeví.
Čekám.
Postscriptum...
Ten muž, kterého jsem vyplašil
byl nádherný chlapík.
Mohl by to být bůh.
Anebo bílý vůdce se speciálními schopnostmi..
Kdyby byla možnost si s ním promluvit.
Nezajímá mě, co říká o bílém muži.
Ať je kdokoli, není Lakota, a proto je méněcenný.
Když slyším, že jich přijde víc, chce se mi smát.
Sebrali jsme těmto lidem stovky koní.
Nic na tom nebylo.
Neumí pořádně jezdit. Neumí dobře střílet.
Jsou špinavý.
Ti vojáci tady nepřežili ani jedinou zimu.
A tihle lidé že vzkvétají?
Myslím, že budou všichni brzo mrtví.
Myslím, že ten bílý blázen je ztracen.
Slova Větru ve vlasech jsou silná. A já je vyslechnul.
Je pravda, že bílí jsou slabá rasa a těžko jim porozumět.
Ale nesmíme udělat chybu. Bílí sem přicházejí.
Shodují se na tom i naši nepřátelé.
Když vidím samotného muže na našem území, který nemá strach...
Nedomnívám se, že je ztracen. Myslím že má kouzelnou sílu.
Vidím v něm někoho, kdo může mluvit...
za všechny bílé, kteří sem možná jednou přijdou.
Myslím, že je to člověk, se kterým bude možné uzavírat smlouvy.
Kopající pták se vždy dívá do budoucnosti a to je dobré.
Ale ten muž nepostaví naše obydlí a nenakrmí naše děti.
Nic pro nás neznamená.
Vezmu pár můžu.
Vystřelím na tohoto muže několik šípů.
Jestli má opravdu kouzelnou sílu, nezraní ho.
Jestli kouzelnou sílu nemá, zemře.
Nikdo nemůže říkat druhému, co má dělat.
Ale zabít bílého muže je choulostivá věc.
Když zabiješ jednoho, určitě přijdou další.
Tyto otázky člověka snadno zmatou.
Je těžké rozhodnout co dělat.
Měli bychom o tom mnohem víc mluvit.
To je vše co jsem chtěl říct.
Co chcete dělat?
My si nemyslíme, že je to dobrý nápad.
Jestli vezmeme koně bílému bohu...
...možná o nás budou písně.
Možná.
Budou se nás ptát kde jsme ho sehnali.
Kdo vezme koně?
Já.
Já, ale rozdělíme se. Kdo chce říct, že to není skvělý nápad?
Vždycky je to to samé.
Vždy.
Ano pane, mám. Ne, zeptám se, pane.
Budeme hrdinové
Budou o nás psát písně.
Co se stalo?
Nevím. Asi mám něco s rukou.
Neměls padat z koně. Budeme mít průšvih.
Byl to tvůj nápad.
Můj nápad byl vzít koně a ne z něho padat.
Vydra se zranil.
Na co zíráš? Já jsem ten, kdo je zraněný.
Já budu taky, až na to přijde můj otec. Můj zadek okusí jeho luk.
Jsem Vítr ve vlasech!
Vidíš, že se tě nebojím?
Vidíš to?
Whoo!
Aah!
Skupina Utahů, kterou jsme potkali, se vrací.
Máme hodně mrtvých.
Uvědomil jsem si, že jsem se celou tu dobu mýlil.
Celou dobu jsem jen čekal.
Ale na co?
Že mě tu někdo najde? Že si Indiáni přijdou pro mého koně?
Že spatřím bizony?
Od svého příjezdu do posádky,
chodím jak po tenkém ledě.
Už je mi z toho na nic.
Zítra vyjedu za Indiány.
Nejsem z toho všeho moudrý,
ale stal jsem se terčem,
a být terčem nedělá dobrý dojem.
Už mám dost toho čekání.
Na co civíš?
Ahem.
Sakra.
Ne. Počkej.
Počkej!
Počkej. Počkej.
Počkej.
Potřebuješ pomoc. Jseš zraněná.
Já ti...
Potřebuješ pomoc.
Já ti pomůžu.
Jseš zraněná.
Uh!
Neee.
Je zraněná.
Nejseš tu vítán.
Ne. Ona je zraněná.
Odejdi odtud!
Nejseš tu vítán! Odejdi odtud!
Stůjte.
Ten voják jsem nepřišel bojovat.
Odjíždí a my ho necháme jít.
Souhlasím s Kopajícím ptákem.
Pojedeme dolů promluvit s bílým mužem.
A zjistíme, proč je tady.
Jestliže se tato rada rozhodne promluvit s bílým mužem...
stane se.
Ale není správné...
aby se tak velký náčelník jako je Deset medvědů...
šel dohadovat s malým bělochem...
který má pouze chytrého koně a pár bělošských hadříků.
Já nikam nepojedu.
Ty pojedeš.
A ty taky pojedeš.
To je vše co jsem chtěl říct.
Vítejte.
Ahoj!
Pojďte.
Prosím, sedněte si se.
Posaďte se.
Počkejte chviličku.
Přišel o rozum.
Tatanka.
Tanka?
Tatanka.
Tan-tanka.
Tatanka.
Tatanka. Bizon.
Bizon.
Tatanka.
Bizon.
Biz?
Biz... Biz...
Biz...
Bizon. Tatanka.
Ten Nezkrotný, jak jsem ho nazval, vypadá na tvrďáka.
Doufám, že s ním nikdy nebudu muset bojovat.
Zdá se být čestný a velmi přímý.
Moc se mi líbí ten Tichý.
Je trpělivý a zvídavý, horlivě chce komunikovat.
Mám za to, že je mezi svými lidmi vážený muž.
Bizon.
Myslím, že jsem udělal ještě větší dojem při jejich další návštěvě.
Předvedl jsem jim mlýnek na kávu,
který nikdy před tím neviděli.
Není ta káva dobrá?
Je možná příliš silná.
Moc silná, asi.
Cukr.
Hoď ho tam.
Um...
Och...
Ochutnej to.
Cukr.
Chceš trochu?
To je moc.
Je příjemné mít nějakou společnost.
Tolik je toho nevyřčeno.
Cítím, že tihle lidé, hlavně ten Tichý,
ode mě něco chtějí.
Daroval jsem jim kávu a většinu cukru.
Bez nadsázky můžu říct,
že jsem položili základy dobrých vztahů.
Stojí s pěstí.
Trochu si popovídáme.
Hojí se tvá zranění dobře?
Ano, hojí.
Jseš tady šťastná, s mojí rodinou?
Jsem ráda, že jsem tady.
Ale stýská se mi po manželovi.
Možná že se znovu vdáš až přijde správný čas.
Možná.
Z mnoha míst se dovídáme, že přicházejí bílí lidé.
Přicházejí na území všech.
Myslím, že brzo budou i u nás.
Ten běloch, co bydlí ve staré vojenské pevnosti...
Navštívil jsem ho a věřím, že jeho srdce je dobré.
Bojím se bílého muže v pevnosti.
Bojím se, že řekne ostatním, že jsem tady.
Bojím se, že se mě pokusí odvést pryč.
Slyšela jsem že odváží lidi.
Každý bojovník v táboře by s ním bojoval kdyby to zkusil.
Já neumím jazyk bílého muže.
A on nemluví Lakotsky.
Už je to moc dávno, co jsem tím jazykem mluvila.
Chci abys to zkusila.
Já nevím jak.
Ale ano, vím.
Nemůžu.
Umřelo to ve mě.
Nežádám to pro sebe. Žádám to pro celý náš lid.
Ví o bílých lidech věci, které my neznáme.
Nyní si musíš vzpomenout.
Nemůžu.
Bude umět mluvit slova bílých lidí?
Nechce to zkusit. Je to s ní těžké.
Ale je to ona, kdo pláče.
Takže je to možná těžké s tebou.
Kristýno!
Chyť je, Joe! Chyť ty kuřata!
Billy, dostaň je pryč od těch štěňat!
Mami! Potřebuji svoje štěně!
Jdi ho chytit!
Sakra!
Posbírej děti, a zaveď je do domu.
Dělej!
Do domu.
Kristýno!
Kde jseš?
Tady jsem mami.
- Slez dolů. - Proč?
Poslechni mě.
Zůstaňte tam, kde jste. Zalezte. Slyšíte mě?
Joe, zalez do domu teď hned!
Kdo je to, Willie?
Vypadají jako Poníové
Můj a tvůj otec s nimi mluví.
Co chtějí?
Nevím.
Pokračujte. Slyšeli jste ho. Vypadněte odsud.
Utíkej, Kristýno!
Slyšíš! Utíkej!
Joe! Joe!
Kristýno!
Mami! Mami!
Mami!
Mmm. Mmm.
Tak pojď, Dvě ponožky.
Slanina.
Dvě ponožky, stejně jako Cisco se stal mým věrným přítelem.
Nechce mi jíst z ruky,
ale nikdy neselhal, když mě měl varovat, když se něco dělo.
Tatanka.
Ne, žádné bizony jsem neviděl.
Je mi líto.
Máte-Máte hlad?
Máte hlad?
Mám jídlo. Mám tady spoustu jídla.
Nic co jsem slyšel o těchto lidech není pravda.
Nejsou žádní žebráci ani zloději
nebo nějací strašáci.
Jsou zdvořilí hosté s familiarním humorem, který se mi líbí.
Opravdová komunikace vázne, avšak,
ten Tichý je z toho stejně frustrovaný jako já.
Nejvíce pokroků je založeno na drobných prohrách než na úspěších.
Chtěl jsem se zeptat
na tu ženu, kterou jsem našel v prérii,
ale je to moc komplikované, vzhledem k našim omezením.
Jedna věc je jasná. Nejsou tu žádní bizoni.
A to jim dělá těžkou hlavu.
Včerejší návštěva byla zatím nejvydařenější.
Byl jsem pozván do vesnice.
Už se tam moc těším.
Čekáme na tebe.
Teď mu řekni, že jsme rádi, že je tady.
Um...
A-A-Ahoj.
Ty...
tady...
dobrý.
Děkuji. Je mi tu dobře.
Opravdu dobře.
Zeptej se ho, proč je ve vojenské pevnosti.
Um...
voj... voj vojenská pevnost.
Počkej, počkej, Počkej, počkej.
Jak se jmenujete?
Naše jména?
Jeho jméno?
Má pravdu. Nejdřív bychom se měli představit.
O-O-On...
On Kop...
Kop.
Kop?
Víc.
Víc Kop?
Víc Kopající?
Kopající.
Um...
Pták?
Pták Kopající pták.
A kdo vlastně je...
Je náčelník?
Ne. O-O-On...
O-O-On...
Je to sv-sv-svatý muž.
Svatý muž.
A tvoje jméno?
Ne... Ne... Neumím...
Jak ti říkají?
Vstát... Vstávat?
Vstávající??
Stojí?
Stojí. Jmenuješ se Stojí?
Stojí. Stojí.
S.
S?
S.
Stojí s?
S.
Pěst?
Ano.
Stojí s pěstí?
Stojí s pěstí, já jsem John Dunbar.
John... John Dunbar.
Dunbar.
John Dunbar.
Dumb Bear. (hloupý medvěd)
Ne, ne Dumb Bear.
Dunbar.
Dumb...
...bar.
Ne Dumb Bear.
Dun-bar.
Je to vzrušující přelom mezi mnou a Indiány.
Žena, kterou jsem našel mluví anglicky,
a dnes jsme udělali veliký pokrok.
Je to bílá žena a ačkoliv si nemůžu být jistý
jak se k těmto lidem dostala,
můžu říct, že není zajatec.
Ačkoliv se nebojím, necítím se mezi lidmi ve vesnici úplně vítaný.
Můj pobyt zde musí být nápad Kopajícího ptáka.
Je velmi nadšený a jsme nedočkaví jako dvě děti,
dozvědět se o sobě více.
Ale trochu se držím zpátky.
Z nějakého důvodu váhám zodpovědět všechny jeho otázky.
Něco mi říká neříct příliš mnoho.
Je příjemné vidět zase Fort Sedgewick,
Těším se na další návštěvu mých nových sousedů.
Tohle je stále můj domov,
nepřestávám vyhlížet svou posádku a doufám,
že moje vyjednávání s divochy planin přinesou ovoce.
Bizoni!
Viděl jsem bizony!
Bizoni! Bizoni!
Tatanka?
Jo.
Jezdci se vydali na cestu, aby našli stopu.
Než jsem si sbalil své věci,
celý kmen už byl na cestě.
Účinnost a rychlost jejich přesunu,
by udělala dojem na kteréhokoli vojenského velitele.
Stal se ze mě z podezřelého jedince
vysoce vážený člověk.
Zdraví mě širokými úsměvy
a dávají mi najevo uznání.
Zkrátka a dobře, se ze mě stala hvězda.
Poručík!
Zvědi našli stopy přesně tam, kde jsem jim řekl, že budou.
Nebylo těžké je najít...
gigantický pás rozdupané země
se táhl až k obzoru.
Množství zvěře, která to způsobila
bylo těžké si představit.
Poručíku!
Kdo mohl udělat takovou věc?
Planina před námi byla důkazem toho,
že to byli lidé postrádající jakékoliv hodnoty a duši,
bez ohledu na práva Lakotů.
Stopy po kolech vozu nenechávaly mnoho důvodů k pochybám.
Mé srdce se zachmuřilo, protože jsem věděl, že to mohli být jen bílí lovci.
Hlasy, které byly radostné
byly nyní tiché jako mrtví bizoni, kteří tu měli shnít,
Byli zabiti jen kvůli jazykům
a ceně jejich kožešin.
Poručíku.
Věděl jsem úplně přesně co se stalo..
Moje srdce pukalo, když jsem se snažil přesvědčit sám sebe,
že ten bílý muž, který toto spáchal si zaslouží zemřít.
Ale nic se nedalo dělat.
Snažil jsem se uvěřit, že Vítr ve Vlasech a Kopající pták,
a další, kteří se účastnili lovu, byli šťastní, že to zvládli.
Ale byli?
Jak jsem viděl v jejich tvářích, vytvořil jsem mezi nimi propast.
A byla větší, než jsem si představoval.
Vzhledem k tomu, že oslavovali do noci nadcházející lov,
bylo těžké se rozhodnout, kam mám jít.
Nevím jestli chápali mé důvody,
ale nemohl jsem tehdy spát mezi nimi.
Nebyly zde žádné pohledy, žádné obviňování.
Byli pouze zmatení těmi lidmi
a nedokázali si představit co je v budoucnu čeká.
Jseš v pořádku?
Už nemůžu.
Ne. Já... já... jsem plný.
A nemůžu už vyprávět ten příběh.
Ah!
Ne.
Chceš si to zkusit?
Tu máš.
Nemůžu. To je příliš.
Dobrý obchod.
To je... To je... dobrý obchod.
Ne, ne! Nemůžu. Jsem plný. Jsem unavený. Ne!
Wanži.
Wanži?
Wanži.
Wanži?
Wanži.
Poručíku!
Ne! Ne!
Ahh...
Tatanka.
Velký tatanka.
Velký tatanka!
To je můj klobouk!
Hej
Hej!
Máš můj klobouk.
To je můj klobouk.
Našel jsem ho na prérii. Je můj.
Ne, ne.
Můj klobouk.
Ten klobouk patří poručíkovi.
Nechal ho na prérii. Nechtěl ho. Je můj.
Dobře, ale jak vidíš, teď ho chce.
Všichni víme, že je to vojenský klobouk.
Všichni víme kdo ho nosí.
Jestli si ho chceš nechat, je to v pořádku.
Ale musíš mu za něj něco dát.
Wašte yelo.
Dobrý... obchod.
Tady jsi.
Pojď sem, Cisco.
Jako by tu každý den končil zázrakem.
A ať už má Bůh jakoukoliv podobu, děkuji Bohu za tento den.
Zůstávat tu déle by nemělo žádný význam.
Měli jsme tolik masa,kolik jsme jen uvezli.
Lovili jsme po tři dny, přišli jsme o šest koní
a pouze tři muži byli zraněni.
Nikdy jsem nepoznal lidi, kteří se tak rádi smáli,
kteří byli tak oddáni své rodině, a tak se věnovali jeden druhému.
Jediné slovo, které mě napadlo bylo HARMONIE.
V životě jsem se častokrát cítil osamělý,
ale do dnešního odpoledne,
jsem nikdy neměl pocit tak absolutní pocit opuštěnosti.
Dnes jsem udělal dlouhou prohlídku.
Není tu nic, co by bylo třeba nahlásit.
Nic se tu neděje, až na to, že jsem znuděný.
A hodiny se nekonečně vlečou.
Je pro mě těžké si opět plnit
povinnosti, které tu mám.
Na pevnosti začíná být vidět, že je zanedbaná.
Ve skutečnosti je mi smutno po společnosti mých přátel.
Vidím před sebou jejich tváře, ale to mi nestačí.
Zítra jim oplatím návštěvu.
Mohl by to být pokrok, ale co můžu zkazit?
Nakonec, jsou to mí sousedé.
Noční zvuky mi začaly připadat jako důvěrně známé.
Můj život na prérii se lepšil a většinou jsem byl spokojený.
Indiáni mě velmi přitahovali... byli zvláštní.
Ale něco mi na nich nesedělo, a musel jsem to z nich dostat.
V mnoha věcech mi připadali jako vojáci.
Běž domů!
Čert ho vem.
Jdi! Běž domů!
Běž!
Běž domů, Dvě ponožky!
Zlobivý vlk! Zlobivý vlk!
Měl jsi pravdu, je to zvláštní běloch.
Měl by mít opravdické jméno.
Je podzim,
a já trávím se svými přáteli více času než kdykoli před tím.
Dali mi moje vlastní týpí.
Rozmlouváme každý den,
ale vím, že Kopající pták je ze mě rozčarován.
Chce totiž vědět, kolik bílých ještě přijde.
Odpovídám mu, že bílí pravděpodobně jen projdou jeho zemí.
Ale říkám jen polopravdu.
Jednoho dne jich tu bude až příliš mnoho.
Ale to mu nemohu říct.
Jsem si jistý, že Stojí s pěstí ví, že něco zamlčuju.
Ale nechává to tak.
Bojovnická výprava pojede proti Ponýům,
požádal jsem, abych mohl jet také.
Vycítil jsem, že to byla chyba,
ale nemohl jsem se přinutit, abych to vzal nazpět.
Z toho co jsem se dozvěděl,
byli k nim Ponýové velmi krutí.
Doufám, že jsem nepřekročil určitou hranici.
Pojďte dál, prosím.
Posadíte se?
Kopající pták chce vědět,
proč chceš válčit proti Ponýům.
Nic ti neudělali.
Jsou to nepřátelé Lakotů.
Pojedou pouze Lakotští bojovníci.
Jsem bojovníkem mnohem déle než mnoho mladých mužů,
kteří pojedou na válečnou výpravu.
Řekni mu to.
Říká, že Lakotský způsob, jak být válečníkem
není jako způsob bílých.
Nejsi připraven.
Rozumím.
Řekni mu, že se to nemůžu naučit v táboře.
Také tě prosí abys dal pozor na jeho rodinu
až bude pryč.
Ta věc, o kterou tě žádá, je pro tebe veliká pocta.
Řekni mu, že... se o jeho rodinu rád postarám.
Děkuje tomu, kdo Tančí s vlky že je tady.
Kdo je ten, který Tančí s vlky?
Je to jméno,
kterým tě teď lidé nazývají.
Tančí s...
No jasně.
Jo ten den.
Tančí s vlky.
Jak to říkáte?
Šunkmanitu tanka Ob Wači.
Wašte.
Šunkmanitu tanka Ob Wači.
Pokračuj v mluvení s bílým, jestli tě to těší.
Líbí se mi mluvit řečí bílých.
Tady jsem.
Pojďme.
Ale, tuhle jsem to shodil.
Oholil jsem to.
Oh.
Pokračuj.
Tráva roste na prérii.
Tráva roste na prérii?
Peta kin oblaye el ti.
Ne. Řekl jsi "Oheň bydlí na prérii."
Vážně? Tak se nesměj.
Ten muž je bojovník.
Znovu.
- Ten muž je bojovník. - Dobře, mám to.
Ano.
Hoo hoo, opravdu?
Ne?
Zkus toto.
Jaké slovo znamená..
krásu?
Co to děláš?
Je teplo, schováme se do stínu.
Jsem hladný.
Jak se má Ten, co tancuje s vlky?
Co tím myslíš?
Jak mu jde učení?
Učí se rychle.
Víš, jak jsem to myslela?
Půjdeš dnes pro vodu?
Tak mě nech, ať ti to vezmu.
Jak jsi přišla k tomu jménu?
Ještě jsem nebyla moc velká
když jsem přišla k našim lidem,
a musela jsem pracovat.
Pracovala jsem pilně každý den.
Byla tam žen... jedna žena,
která mě neměla ráda.
Často mi všelijak nadávala, a často mě...
jak se to...
Bila?
Jednoho dne mi zase dávala ta škaredá jména,
nadávala mi tváří v tvář.
Uhodila jsem ji.
Nebyla jsem moc velká, ale ona upadla.
Upadla tvrdě a nehýbala se.
Stála jsem nad ní s pěstí
a ptala jsem se jestli mi ještě nějaká jiná žena chce dávat škaredá jména.
Od toho dne mě už nikdo neobtěžoval.
No, to... to se jim ani nedivím.
Ukaž mi to.
Ukaž mi kams ji uhodila.
Proč nejsi vdaná?
Nezlob se.
Už musím jít.
Mrzí mě to.
Můžu ti pomoc?
Ne.
Dnes si nepovídáš?
Ne,nepovídám.
Některá tvoje slova jsou chybná, ale učíš se rychle.
Takže co ti mám říct dnes?
Chci vědět o Stojí s pěstí.
Proč s ní není žádný muž?
Ona truchlí.
Ale já neroz...
nerozumím slovu "truchlí"
Ona pro někoho pláče.
Pro koho ona pláče?
Nesluší se mluvit o mrtvých.
Ale ty jsi tady nový, tak ti to řeknu.
Ona pláče pro svého manžela.
Byl nedávno zabit.
Proto jsi ji tenkrát našel nešťastnou na prérii.
Jak dlouho ještě bude plakat?
Kopající pták rozhodne kdy má skončit.
TO on jí tenkrát našel když byla ještě maličká.
Lidé o tobě hodně mluví.
A co říkají?
Jsou pyšní na kouzla...
která děláš s tím, který Tančí s vlky.
Ublížila jsem mu, měla bych za ním jít a promluvit si.
To nemůžeš. Je pryč.
Odjel dnes ráno.
Určitě sis říkal...
jak to že nepíše?
Ahoj, Dvě ponožky.
Hmm?
Tak pojď.
No tak.
Neboj se.
Tak pojď. To zvládneš.
Dokážeš to.
Tak pojď.
Nic to není.
Nic to není, Dvě ponožky.
Ještě musím truchlit.
Ne, to nesmíme.
Ano.
Musíme být opatrní.
O.K.
Počkej, počkej, počkej.
Počkej, počkej, počkej. Počkej.
Co je?
Potíže.
Ponýové přicházejí... 40 nebo 50 mužů.
Lovci je objevili nedaleko na severu.
Kamenné tele, počkej. Půjdu s tebou.
Ponýové nepřicházejí pro koně. Přicházejí pro krev.
Vem si zbraně a přijď do mého týpí.
Dojdu tam.
Já je přinesu.
Kamenné tele, počkej.
Mám... Já mám zbraně.
Mám mnoho pušek.
V pevnosti?
Ano.
Ne. Je to daleko, nemůžeme postrádat žádného muže.
Ale ty pušky udělají z jednoho bojovníka dva.
Vezmi si jednoho muže a pospěšte si.
Vezmu si toho, co se Hodně směje.
Jdi s ním.
Aah!
Střílejte z pušek!
Aah!
Nevěděl jsem přesně jak se mám cítit.
Takovéhle bitvy jsem se nikdy před tím nezúčastnil.
Nebyl tu žádný skrytý politický cíl.
Nebyl to boj o území nebo o bohatství,
nebo za něčí osvobození.
Byl to boj
o zachování zimních potravinových zásob,
bitva na obranu životů žen a dětí.
Smrt Kamenného telete byla velká ztráta,
ale ani dědečkové nepamatovali
tak jednoznačné vítězství.
Začínal jsem se na to dívat jinýma očima.
Byl jsem pyšný jako nikdy před tím.
Nikdy jsem nevěděl, kdo to vlastně je John Dunbar.
Možná jméno samotné postrádalo jakýkoliv význam.
Ale když jsem znovu a znovu slyšel, jak mi říkají mým Lakotským jménem,
poprvé jsem věděl, kdo doopravdy jsem.
Když jsem byla mladší, vždycka se chvástal, jak je statečný.
A jaký by byl velký vůdce.
Myslel si, že zapůsobí.
Po chvíli chůze prérií, jsme objevili malé stádo bizonů.
A první, co tento statečný bojovník udělal, bylo, že utekl na strom.
On už na to zapomněl,
jak jsem mu tam pomáhala lézt.
Proseděli jsme tam celý den a ty staré krávy běhaly okolo.
Dělali strašný hluk a naráželi hlavami do kamenů.
Kam jdeš? Dnes večer budou hry.
Koňský hřbet umí uspořádat dobré hry.
Jsem unavený. Koňský hřbet už mě obehrál o jednu dobrou pušku.
Dobrou noc.
Jak dlouho bude ještě Stojí s pěstí truchlit?
Nevím.
Doufám že to nebude trvat příliš dlouho.
Stalo se něco?
Co je?
Znovu našla lásku.
Koho?
Koho myslíš?
Řekni mi to.
Toho, kdo Tančí s vlky.
Jsi si tím jistá?
Až je uvidíš pohromadě, poznáš to sám.
A co říkají lidé?
Ten pár se jim líbí.
Nikdo se nezlobí?
Je to pochopitelné. Oba jsou bílí.
A já mám být nejspíš ten, kdo něco řekne.
Je to teď tvoje dcera.
Já vím.
To nic. Nemůžeš přeci všechno předvídat.
Přestaň. Nech těch her.
Stojí s pěstí.
Už nemusíš truchlit.
Seď.
Říká se, že se chceš ženit.
S kým?
Se Stojí S Pěstí.
To je ona že?
Ona má smutek.
Odedneška ne.
Kopající pták jí zrušil smutek.
To udělal?
Tak co tu děláš?
Kopající pták říkal že ho tady mám počkat.
Už jsi čekal dlouho. Ten, Co Se Hodně Směje říkal,
že Kopající pták říkal že bude pracovat na prérii.
Říkal, že mu to řekl.
Šaman, ten se rozzlobil.
Když se to dozvěděl jako poslední.
Co mám dělat?
Ty jsi chudák. A Lakotské děvče není zadarmo.
Nevím, jestli si ji chceš vzít.
Mám kožešiny.
Ne, to ne.
Myslíš, že kůň je hodně?
Pro děvče?
Počkej tady, možná ti pomůžu.
Čekej.
Stále jen čekám!
Celá osada byla nadšená a začali se mi sbírat na dar.
Štědrost těchto lidí mě překvapovala.
Čím byl dar vzácnější, tím lehčeji ho dávali..
I chudé rodiny sháněli zvířata, které by mi dali.
Bylo těžké nevzít si je.
Černý šál měla tajemství.
Neměl jsem ponětí, na co myslí, a ona mi s tím nepomohla.
Žádné povzbuzení.
Začali si o mě vykládat vipy.
Úplně celá osada.
Ale byl jsem rozhodnutý.
Vítr Ve Vlasech mi řekla, že jestli všechny dary odnesu do rána,
moje nabídka bude přijatá.
Celou noc jsem přemýšlel o tom, co si vybrat.
Neměl jsem představu, jak Kopající Pták zareaguje.
Otoč se.
Vypadáš dobře.
Víš,ten muž, co pro něj truchlila...
byl můj nejlepší přítel.
To jsem nevěděl.
Byl to dobrý muž.
Bylo pro mne těžké mít tě rád.
Já nejsem myslitel. Kopající pták je.
Vždycky nejdřív cítím zlost.
Nenašel jsem odpovědi na mé otázky.
Ale teď si myslím, že on musel odejít, protože ty jsi přicházel.
Takhle to vidím já.
Tohle je pro mě šťastný den.
I pro mne.
Jestli chceš tohoto muže, vezmi jeho ruce do svých rukou.
Nikdy jsem nebyl ženatý.
Nevím jestli každý ženich cítí, to co já,
ale když Kopající pták popisoval co žena
očekává od svého Lakotského manžela,
moje mysl vytěsnila všechno kromě ní...
detaily jejích šatů, kontury její siluety,
světlo jejich očí,
její drobnou nožku.
Věděl jsem, že naše láska dojde naplnění.
Slyšel jsi všechno co jsem říkal?
Ano.
Dobře. Tak si ji odveď dovnitř.
Je to tvá žena.
Oh, tak dobrá.
Děkuji vám.
Nashledanou.
Dveře toho, Co Tančí S Vlky jsou zavřené už několik dní.
Myslím, že má problém udělat dítě.
Nemyslím, že po tom všem mají problém.
Když jim zavřeme komínovou díru, tak je to přinutí jít ven.
Ten, Co Tančí S Vlky, jsi tam?
Dnes jedeme daleko.
Nechceš jet se mnou?
Je hezké vyjet si ven.
Je, to jistě je.
Pokoušíme se o děťátko.
Nepočkáte?
Nepočkáme.
Právě jsem přemýšlel, že ze všech cest v tomto životě...
existuje jedna, ta nejdůležitější.
Je to cesta pravého člověka.
Myslím, že jdeš tou cestou, a já jsem tomu rád.
Říkáme ti Pilná včelička.
Tak, jak jsem říkal, tady se rodí většina zvířat.
Odtud se vydávají do prérie, aby nakrmili národ.
I naši nepřátelé souhlasí, že toto je posvátné místo.
Je tu ticho.
Musíme počkat na tyto lidi.
Jsou pryč týden, možná i víc.
Napojíme koně a půjdeme domů.
Vždycky se ptáš na bílé lidi.
Vždycky chceš vědět kolik jich ještě přijde.
Bude jich ještě mnoho, můj příteli.
Víc než můžeš spočítat.
Kolik?
Jako hvězd.
Mám starost o všechny Lakoty.
Měli bychom to říci Deseti medvědům.
Muži, kteří tohle nosili přišli...
v dobách dědečkového dědečka.
Nakonec jsme je vyhnali.
Potom přišli Mexičané. Už jsem nikdy nepřišli.
Za mých dob, Texasané.
Byli jako všichni ostatní.
Berou bez ptaní.
Nevím jestli jsme na tyto lidi připraveni.
Ale myslím, že máš pravdu. Myslím, že budou stále přicházet.
Když na tím přemýšlím, dívám se na tuto helmu.
Naše země je vše co máme, a budeme bojovat, abychom si ji udrželi.
Zítra strhneme vesnici...
a vydáme se do zimního tábora.
Už máš všechno z vojenské pevnosti?
Ano.
Už tam pro mě nic není.
To je dobře.
Deník.
Stojí s... Počkej!
Je to důležité.
Slova v té knize
jsou jako cesta, kterou člověk musí sledovat.
Vypovídá všechno o mém životě tady.
Musím se pro něj vrátit.
Tak dost. Nemůžeme na tebe čekat.
Doženu vás.
Indoš!
Chyťte ho!
Ne!
Zůstaň ležet. Lež.
Oh, Bože.
Bude to O.K.
Oh.
Něco se stalo.
Ten, který Tančí s vlky nepřichází.
Určitě má potíže.
Vyber dva dobré muže a pošli je zpátky do vojenské pevnosti.
Spivey.
Ano, seržante.
Řekněte majorovi, že přichází k sobě.
A hněte tou svou bezcennou zadnicí.
Uhnal sis pěknýho moncla,
že?
Přichází major.
Tak, mluví anglicky?
Já nevím, pane.
Mluvíš anglicky?
Mluv!
Mluvím anglicky.
Kdo jste?
Poručík John J. Dunbar. Tohle je moje posádka.
Proč jste takhle oblečen?
Přišel jsem z Fort Hayes loni v dubnu,
ale nikdo tu nebyl.
Máte na to důkazy?
Můj deník je na kavalci v obytné části.
Mé rozkazy jsou v deníku.
Všechno se z něj dovíte.
Spivey, vy a Edwards jste tu byli první.
Našli jste nějaký deník?
Ne, vůbec nic jsme nenašli.
Kde je Edwards?
Venku.
Hej, on taky ale nic nenašel.
Ha ha ha.
Tak z tebe se stal indoš,co?
Že jo?
Můžeš nám říct své jméno?
Dunbar.
D-u-n-b-a-r. John.
Říkáš, že jsi důstojník?
- Četli jste mé rozkazy? - Ne.
Jsou v deníku.
Nebyli tam žádné rozkazy,
ani denník.
Kde máte uniformu?
Vyměnil jsem ji.
- Seržante, hlídejte ho - Ano pane.
Pojďme.
Je to běloch?
Říkají že je to voják.
Důstojník.
Takže mu máme salutovat nebo zastřelit?
Hele, ty. Přímo hleď.
Řekl jsem přímo hleď!
Nezastřel ho! Udeř ho!
Dej mu!
Proč nemáte uniformu?
Co tady dělá armáda?
Hej!
Otázky tady klade poručík.
Bauere.
Máme rozkaz zatknout...
Máme rozkaz zatknout nepřátele,
znovu získat uloupený majetek,
a vysvobodit bílé zajatce,
zajaté na nepřátelském území.
Žádní nepřátelé tu nejsou.
To posoudíme my sami.
Jestli nás dovedete do jejich táborů a budete tlumočit,
vaše jednání bude posuzováno v jiném světle.
Jaké jednání?
Vaše postavení zrádce se může zlepšit
jestliže budete ochoten
spolupracovat s Armádou Spojených států.
Tady není nic, co by vás mohlo zajímat.
Jste ochoten spolupracovat?
Koukejte mluvit!
Jsem ten, který Tančí s vlky.
Co to je?
Nemám vám co říct.
Protože mi nestojíte za to!
Seržante, zformujte skupinu
a zaveďte ho dolů k řece.
Ať si umyje obličej.
Ano, pane.
Vy ne, Spivey.
Poručíku.
Major vás chce vidět.
Hej, Spivey.
Máš papír?
A na co?
Tak mi ho dej, pokálený ptáku.
Copak ty umíš číst?
Ne, neumím. Ale ty přece taky ne.
Tak mi teď prostě nějaký dej.
Rychle, dej mi kousek!
No jo. Chvíli vydrž.
Bauere!
Hej, sundej ho ze mě!
Dlabej, Indoši.
Dělej. Dlabej.
Ty zkurvysynu!
Hej, hej, hej! Hej!
Tak dobře.
Bude asi mít větší hlad, to je všechno.
Ale to je asi úplně jedno.
Oni tě totiž pošlou lodí zpátky do Hayes.
A až tam budeš,
tak tě pověsí.
Dělej. Zapomeň na něj.
Pohni. Vypadněte odtud.
Hijé!
Hijé! Pohněte!
Hijé!
Pohněte sebou!
Hijé!
Hej, Spivey, co je to?
Vypadá to, že jde za námi.
Kruci, já ho střelím.
Do čerta. Minuls.
Nestřílej.
Teď já.
Dívej na toho pitomýho bastarda.
Ani se nehne.
Počkej chvíli. To je moje rána. - Střel ho!
Stojí tam.
Střel ho!
Aah!
- Ježíši Kriste! - Svatá prostoto!
Bauere! Aah!
Bauere, sundej ho z něj!
Mohl tě zabít.
Dostanu toho hajzla.
Minuls ho.
Sedni si, sakra!
To je ono. Dostal jsem ho!
Dostal jsem ho!
Smrtelná rána, hoši. Jdem na to.
Zkurvysyn!
Spivey!
Postav se!
Co děláš? Edwardsi!
Postav se!
Myslím to vážně! Postav se!
Spivey!
Postav se!
Spivey!
Ještě jednou uhodíte toho vězně,
a ty želízka nasadím vám.
A vy muži zpátky!
Hned!
Zatraceně!
Dolů!
Boom.
Je to čisté za těmi stromy?
Hej!
Dobrá. Můžem jet.
Nikoho tady nevidím.
Indiáni!
Aah!
Bauere!
Ten, který Tančí s vlky je tyto dny nějak tichý.
Je jeho srdce smutné?
To že jsme zabili vojáky tam u řeky...
byla dobrá věc.
Nevadilo mi zabíjet ty muže. Dělal jsem to rád.
Ale vojáci mě teď nenávidí víc, než kohokoli jiného.
Myslí si, že jsem zrádce.
Oni mě teď budou honit.
A až mě najdou, najdou i vás.
Myslím, že by bylo moudré přestěhovat teď hned vesnici.
A já odejdu.
Musím mluvit s těmi, kteří mi budou naslouchat.
Tiše. Zraňuješ mé uši.
Nechte nás o samotě.
Jsi jediný bílý muž, kterého jsem ve svém životě poznal.
Mnoho jsem o tobě přemýšlel. Víc než si myslíš.
Ale myslím, že se mnoho mýlíš.
Ten muž, kterého vojáci hledají, už není.
Teď je jen Lakota jménem ten, který Tančí s vlky.
Pojďme si chvilku zakouřit.
S Deseti medvědy to trvalo vždycky déle než jen chvilku.
Ve všem co dělal byl vždycky nějaký úmysl.
Chtěl, abych zůstal.
Ale byl jsem si jistý tím, co říkám.
Byl bych vítanou záminkou k tomu,
aby armáda pátrala po jejich táboru.
Nutil jsem ho tábor přestěhovat,
ale on stále mluvil o běžných radostech života.
Připomněl mi, že v jeho věku
je dobrý oheň lepší než cokoli jiného.
Deset medvědů byl výjimečný muž.
Nechceš mi co říct?
Co můžu říkat?
Co tíží tvou mysl.
Už ses rozhodl.
Moje místo je vedle tebe.
Půjdu tam, kam ty.
Nemáš strach?
Ne.
Řekl jsem Deseti medvědům, že odejdeme až přestane sněžit.
Řekl jsi to i ostatním?
Ostatním ne.
To nic.
Ty, uh... dokončil svou dýmku?
Ah.
Dobrá dýmka.
Jak, uh... se z ní kouří?
Nikdy jsem z ní nekouřil.
Ušli jsem kus cesty, ty a já.
Nikdy na tebe nezapomenu.
Ty, který Tančíš s vlky.
Jsem Vítr ve vlasech.
Vidíš, já jsem tvůj přítel?
Víš, že vždycky budeš mým přítelem?
Seržante! Sem! Hned!
Třináct let poté byly zničeny jejich domovy,
zmizeli jejich bizoni a poslední skupinka
volných Lakotů byla předána
pod kontrolu bílých v pevnosti
Fort Robinson v Nebrasce.
Slavná indiánská civilizace,
která se nazývala lidé z plání
zmizela v nenávratnu
a americké pohraničí se brzy
stalo pouhou minulostí.